РЕФЛЕКСІЇ НАД ЗМІНАМИ ЕПОХИ МЕЙДЗІ В ЯПОНІЇ: КУЛЬТУРА Й СУСПІЛЬСТВО - Каліщук, Оксана (Літопис Волині, 2025)
У середині ХІХ ст. суспільство Японії зазнало глибинної трансформації під час Реставрації Мейдзі, яку визначили вестернізація та модернізація. Перехід від ізоляціонізму до відкритості призвів до швидкої індустріалізації й технологічного прогресу, підвищення рівня життя, освіти й соціальної мобільности. У країні висунули гасло «вакон-есай» (японський дух – західні знання), тому цю епоху ще називають епохою західного просвітництва.Авторка статті досліджує шлях Японії від закритого суспільства до процвітаючої нації, розвінчуючи романтизовані уявлення «про старі добрі часи» й аналізуючи глибинний вплив на культуру та суспільство. Зміна статусу самурайського класу вплинула на формування модерного культурного коду країни. Японія часів Мейдзі стала прикладом суспільства, яке переживало культурну травму й аналіз позиції суспільства в контексті цієї травми є важливим, адже японці мали сильне відчуття винятковості своєї культури. Саме тому засвоєння західних знань у філософії, соціології, політиці не спричинило до руйнування традиційної свідомості. Традиційне мистецтво Японії в епоху Мейдзі так само відчуло віяння нових традицій і використання нових технік. Нові суспільні трансформації торкнулися й зміни форм поезії. Водночас захоплення Японією пів століття по тому спричинило відкриття творцями зі Старого континенту культур позаєвропейських. Політичний розвиток спричинив низку експериментів у мистецтві, коли японська гравюра, кераміка, лак та інші артефакти потрапили на Захід. З Усесвітньої виставки в Парижі 1867 р. почалося справжнє захоплення Японією, вона викликала здивування й трепет. Деякі експерти говорять про культуру як елемент японської «м’якої сили». Таким чином, у статті проаналізовано еволюцію культури Японії епохи Мейдзі та її вплив на національні та європейські традиції.