Особливості перевірки та фільтрації радянських громадян репатріаційними органами СРСР - Удот, Олександр (Літопис Волині, 2018)
У статті досліджується інфраструктура органів репатріації, створених для вирішення одного з основних завдань післявоєнної відбудови СРСР – набуття великої кількості дешевої робочої сили.За даними Управління уповноваженого Ради Народних Комісаров (Ради Міністрів) СРСР в справах репатріації, створеного в жовтні 1944 року, за межами СРСР на той час перебувало біля 5 млн. радянських громадян, з яких, понад 3 млн. находились в зоні впливу держав-союзників та до 2 млн. - в зоні впливу СРСР. Крім того, вціліло приблизно 1,7 млн. військовополонених. Радянське керівництво було гостро зацікавлене у поверненні усіх без виключення переміщених осіб, крім того, в СРСР та на Заході були кардинально протилежні погляди на права людини та свободу вибору підданства. Тому пріоритетним завданням таборів створених установами Радянського Союзу – політична фільтрація й статистичний облік осіб, які тривалий час перебували за кордоном.Відчули на собі безмежне свавілля радянської системи особи, які в період окупації прийняли німецьке підданство, так звані «фольксдойчі», та родини тих, хто співпрацював з окупаційною владою чи просто перебував на службі в німецьких установах, переселенці з Польщі та реемігранти з Франції, військовополонені, в’язні німецьких концтаборів (інтерновані) та люди, які насильно були вивезені на роботу до Німеччини (остарбайтери).